Dette er Julie Andrews.
Jeg kommenterer med glede-
- flere scener i filmen.
Jeg får hjelp av Christopher Plummer,-
- som spiller kapteinen,-
- Charmian Carr, som spilte Liesl,-
- koreograf Dee Dee Wood-
- og Johannes von Trapp,-
- yngstebarnet til Maria von Trapp i egen person.
Man må vel kunne si at åpningsnummeret,-
- der jeg kommer over engen-
- helt i starten, minner mest om et postkort.
Det var helt nydelig der.
Men det ingen vet, er-
- at det var vanskelig å filme der.
Jeg startet i den ene enden,-
- og et stort helikopter, med en modig fotograf på utsiden,-
- startet i den andre enden-
- og kom ned mellom trærne.
Helikopteret kom imot meg fra siden, nesten som en krabbe.
Vi nærmet oss hverandre,-
- og jeg svingte unna før sangen startet.
Der endte den sekvensen.
Helikopteret gikk rundt meg-
- og tilbake.
Jeg tilbake til min side av engen, og slik fortsatte vi.
Fallvinden fra helikoptermotoren-
- var så sterk at hver gang det rundet meg-
- på vei tilbake, ble jeg presset mot bakken.
Jeg prøvde å holde meg oppreist-
- for ikke å gå i bakken hele tiden.
Jeg ble sintere og sintere.
Det er for dumt å bite i gresset-
- og å spytte gress og søle.
Til slutt... Jeg var alene der ute.
De andre gjemte seg i trærne og så på monitorene.
Jeg prøvde å signalisere til piloten-
- at han måtte ta en større sløyfe rundt meg.
Han bare løftet tommelen og mente jeg gjorde en flott jobb.
Så når dere ser denne sekvensen,-
- må dere huske på det.
Og trærne jeg passerer,-
- sto ikke tilfeldigvis der.
De ble hugget ned-
- og satt i rett vinkel.
Det er litt desillusjonerende.
Men det bidrar vel til historien.
Og vi måtte anlegge en liten bekk.
Vi fant ingen som passet,-
- hvor jeg kunne hoppe fra stein til stein.
Denne bekken var grøftet...
Gravd ut og bygget opp.
Vi hadde en rasende bonde som ikke likte-
- det kameraene gjorde med kuene hans-
- og melkeproduksjonen.
Og før vi kom dit en kveld,-
- kom han med en stor høygaffel.
Han stakk den ned i den vanntette kledningen i bekken,-
- slik at alt vannet rant ut. Alt måtte gjøres på nytt.
Og jeg synger...
...nok en gang
En av de ukjente stjernene i filmen-
- var været.
lngen hadde fortalt oss
at Salzburg sto som nummer sju-
- på listen over årlig nedbør.
Jeg skal si vi ventet i de fjellene.
Jeg tror vi brukte 2-3 uker ekstra-
- i forhold til tid, budsjett og sånt.
Vi ventet på solen.
Det viste seg å bli en fordel,
for Bob sa en dag:
"l stedet for-
- skyfri himmel og postkortbakgrunn-
- har vi store kumulusskyer-
- som gjør bakgrunnen
mer spennende."
Ser man filmen i dag,-
- legger man merke til bakgrunnsteksturen.
lkke bare i fjellene,
men også i skyene.
De satte sitt preg på filmen.
Det ble ikke så strømlinjeformet.
Det ga en viss dybde.
Det kunne være fryktelig kaldt
å filme i fjellene.
Vått også.
Vi satt under presenninger,-
- og det dryppet overalt.
Jeg hadde et sjal rundt meg.
Og Ted McCord, vår herlige regissør og fotograf,-
- gikk ut med lysmåleren og sa:
"Om fem minutter tror jeg-
- solen kan titte fram."
Og dermed fortet vi oss ut-
- for å filme før solen forsvant igjen.
Det var spennende å se hvor langt vi kom.
Vi måtte til enhver tid stå klar til å filme.
lnnimellom fant vi på alt mulig.
Saul Chaplin, Marc og Dee Dee...
Hvem flere? Et av barna,
tror jeg, og meg selv,-
- startet en sanggruppe
kalt Vocalzones,-
- som er navnet på en pastill-
- man suger på når man skal synge.
Den gjør godt og åpner svelget-
- og også nesen og hodet.
Så vi mente Vocalzones var et godt navn-
- for en sanggruppe.
Saul fordelte stemmer,-
- og vi sang uanstendige sanger i fjellsiden for å holde varmen.
Vi spilte mye kort, og det var en del...
Jeg tror alle bidro med frekke vitser.
Nonnberg-klosteret... Er det ikke nydelig?
Stort også.
Denne scenen ble spilt inn-
- i studio hos 20th Century Fox.
Alle nonnene gjorde seg klare til aftenbønn.
Bortsett fra Maria,-
- som ble for lenge på fjellet.
Her kommer det noen nydelige sekvenser-
- som er av ypperste kvalitet.
Jeg skal si ifra.
Her har du en av dem. Alle de flotte damene-
- som synger så vakkert fra galleriet.
Jeg elsker dette med en ung og en gammel. Det var Bobs idé.
Jeg tror-
- damen med hånden til ansiktet var kostymedesigner Jeakins.
Bob ville at hun skulle ha det uttrykket,-
- og det var et herlig øyeblikk.
Jeg var ikke der under opptaket av denne korscenen.
Men her var jeg.
- Moder... Jeg kan ikke finne henne. - Maria?
Peggy Wood...
Peggy Wood i midten og Portia til høyre.
Portia Nelson var morsom å jobbe med.
Hun var en artig og herlig dame.
Talentfull også.
Det var et utrolig sett Boris Leven skapte her.
Legg merke til de fuktige brosteinene.
Alle detaljer er tatt hensyn til,-
- noe bare de beste designerne får til.
Av alle våre novisekandidater er Maria den minst egnede...
Vi diskuterte våre blivende nonners egenskaper.
Søstrene her-
- forsøkte å få meg til å ta andre oppfatninger i betraktning.
Si meg, søster Catherine, hva syns du om Maria?
Hun er en herlig jente...iblant.
- Søster Agatha? - Det er lett å like henne...iblant.
- Søster Sophia? - Hun er herlig, men en urokråke.
Nettopp.
Hun klatrer i trær og skraper opp knærne
Hun har en rift i klærne
Hun danser på vei til messen og plystrer mens hun går
Og under sitt sjal Har hun ruller i sitt hår
Jeg har hørt at hun har sunget i vårt kloster
Hun er alltid sen til messe
Men angeren er ekte
Hun er alltid sen til alt
Unntatt til sin mat
Jeg må nok kanskje si det Jeg serverer det på fat
Maria passer ikke her i kloster
Jeg vil gjerne si noe til hennes fordel
Si det, søster Margaretta.
Maria gjør at jeg føler meg vel
Hvordan løser man problemer som Maria?
Hvordan fanger man en sky Og tar tak i den?
Hvordan finner man et ord Som betyr Maria?
En tøysekopp
- Et flakkende lys - En klovn
Mange ting man vet Vil man si til henne
Mange ting som hun bør forstå
Hvordan få henne til å bli og høre på det man vil si?
Hvordan beholder man en bølge Oppå sanden?
Hvordan løser man problemer som Maria?
Hvordan holder man en månestråle...
...i sin hånd?
Hun forvirrer meg Gjør meg fjern og ganske lei
Og jeg vet aldri hvor jeg er
- Uberegnelig som vær - Hun er flyktig som en fjær
Her får vi kommentarer av koreograf Dee Dee Wood.
Marc Breaux og jeg sto for koreografien.
Vi var gift på den tiden.
l åpningsscenen synger de denne lovsangen,-
- og så går de over til å synge "Maria".
Det var iscenesatt ned til minste detalj.
Noe Ernest Lehman elsket,-
- og Bob Wise også.
Så nonnenes bevegelser-
- var som et levende maleri.
Og det var gøy å lage.
Vi tok på oss nonnedrakter under prøvene.
Assistenten vår, Larri Thomas,-
- de andre assistentene og Marc og jeg-
- tok også på oss nonnedrakter.
Vi gikk rundt mens musikken spilte,-
- og vi instruerte skuespillerne-
- hvor de skulle gå i takt med musikken.
Det er som et maleri.
Hvordan holder man en månestråle...
...i sin hånd?
Du kan gå inn nå.
Det var så lett å spille mot Peggy Wood.
Hun var en berømt dame i sin tid.
Jeg elsket stemmen hennes.
Hele scenen gikk glatt takket være henne.
- La meg få be om tilgivelse. - Om det vil føles bedre, så...
Jeg så ikke mye til henne i pausene.
Hun, Portia og Anna Lee,-
- alle damene som hadde reist til Østerrike,-
- var opptatt med å besøke de berømte Mozart-severdighetene.
Huset der han bodde, de store salene-
- hvor han spilte... De gikk på konserter.
Jeg var så opptatt med filmen og så utslitt-
- ved dagens slutt. Jeg misunte dem.
At de fikk gå ut, ikke for å feste,-
- men for å dra på sightseeing når de først var-
- i Salzburg i Østerrike.
- Og jeg sier ting rett ut. - Ærlighet, kalles det visst.
Fryktelig. Og jeg må kysse gulvet når Berthe og jeg har vært uenige.
Nå kysser jeg gulvet så fort jeg ser henne, bare for å spare tid.
Maria...da du så oss og ville bli en av oss-
- var du vel ikke helt innforstått med hvordan vi lever her?
Nei, men jeg ber, og jeg gjør mitt aller beste.
- Hva er det viktigste du har lært? - Å helhjertet følge Guds vilje.
Maria...det ser ut til å være Guds vilje at du forlater oss. En periode.
Dette er en scene hvor jeg ville vise-
- hvor skremmende sju barn virket på Maria.
Jeg reagerte med forbauselse.
"Mener du virkelig det? Sju barn!"
Denne sekvensen ble filmet helt i starten.
Man er alltid litt på vakt-
- i første scene.
- til å ta hånd om sju barn.
- Du liker vel barn? - Ja visst, men sju..?
Jeg meddeler kaptein von Trapp at du kommer i morgen.
Tidligere kaptein i sjøforsvaret, en fin og tapper man.
Etter at hans kone døde, har han hatt problemer med å få tak i guvernante.
- Hvorfor det? - Det kommer Herren til å vise deg.
Når Herren stenger en dør, åpner han samtidig et vindu.
Hvordan vil denne dagen bli?
Jeg lurer
Hvordan blir framtiden min?
Jeg lurer
Det kan bli spennende
Å være ute i verden Å være fri
Mitt hjerte bør kanskje juble
Å, hva er i veien med meg?
Jeg har alltid villet ha handling
Å gjøre ting jeg aldri har våget
Nå ser jeg eventyret i øynene
Hvorfor er jeg så redd?
En kaptein med sju unger
Hva er så skremmende med det?
Jeg må kutte ut tvilen Alle bekymringene
Hvis ikke, vil jeg dra tilbake
Jeg må drømme om det Som jeg søker
Jeg søker motet jeg ikke har
Motet til å tjene dem Med tillit
Se tabber i øynene uten tross
Vise at jeg er verdig
Når det gjaldt "l Have Confidence", var det et...
...ikke akkurat vågestykke... Det ble-
- en interessant utfordring.
Det er faktisk en av de få tekstene-
- jeg har hatt problemer med. Og tekster betyr så mye for meg.
"Styrke ligger ei i antall.
Styrke ligger ei i rikdom.
Styrke ligger i netter med rolig slumring."
Jeg tenkte:
"Hva har rolig slummer med styrke å gjøre-
- annet enn at man føler seg pigg om morgenen-
- etter en god natts søvn?"
Men å få fram dette budskapet var ikke enkelt.
Jeg fant ut at det var best å synge-
- slik at teksten bare kom av seg selv.
Jeg lot som om jeg var så nervøs-
- for å møte min nye arbeidsgiver-
- at jeg ble litt smårar i oppførselen.
Styrke ligger ei i antall
Det er derfor jeg svinger gitaren-
- og snubler.
Jeg gjør alt mulig for å slippe å tenke for mye på teksten.
Jeg prøvde å virke så nervøs-
- at jeg bare bablet i vei.
Og det så ut til å kle sangen.
Jeg har snakket om alt regnet vi hadde-
- under filmingen i Salzburg. Og denne scenen ved porten-
- er et klassisk eksempel.
Når jeg står og stirrer gjennom porten-
- på von Trapp-eiendommen for første gang,-
- regner det ganske mye.
Ville vi rekke å få et opptak-
- før skybruddet kom?
Det regnet selv om man ikke ser det.
Det var ett av mange eksempler på-
- at vi kom oss i havn-
- like før det braket løs.
Og under alle opptakene i fjellene-
- var det enten vind eller regn.
Og stakkars Ted McCord, regissørfotografen,-
- var ute med søkeren-
- og ga oss et par minutters forvarsel-
- hvorpå vi slengte av oss teppene-
- og gjorde oss klare til å få scenen på plass.
Vent her.
Dette var enda en kulisse fra Fox - nydelig laget.
Ballsalen og den vakre vestibylen.
Man følte automatisk-
- en slags ærefrykt, som Maria måtte ha følt på et slikt sted.
Dette er Marias første møte med baronen.
Jeg elsker antrekket jeg gikk i.
Chris Plummer var ordentlig kjekk.
Men den kjolen-
- skulle være den de fattige ikke ville ha.
Derfor fikk Maria den.
Jeg var ikke så glad i den hatten.
Chris ga denne filmen en sterkere substans.
Han var limet som bandt oss sammen.
Hans utrolige skuespillertalent,-
- myndigheten, tilstedeværelsen og det bra utseendet...
Alt bidro til at vi følte en slags ærefrykt for ham.
Han har gjort mye Shakespeare-
- og mange strålende stykker. Jeg var full av respekt.
Vi har vært gode venner siden den gang.
Her får vi kommentarer av Christopher Plummer.
Jeg kan ikke huske om vi filmet dette møtet-
- tidligere, eller om vi hadde gjort andre scener før...
Men jeg ble imponert over omgivelsene.
Spesielt i den sekvensen hvor jeg kommer gjennom døren.
Huset tilhørte Gottfried Reinhardt,-
- som var Max Reinhardts sønn.
Max Reinhardt er en av verdens største regissører-
- i det 20. århundre.
Det ble brukt som Mozart-symposium i Salzburg.
Rett utenfor Salzburg.
Jeg kan ikke huske om det er i California eller Østerrike,-
- men det var Gottfried Reinhardts hus som ble filmet fra utsiden.
Og tilbake i California-
- laget de kopier av huset.
Her kommer de.
Jeg liker at hun teller dem.
Her er Charmian Carr, som spilte Liesl.
Jeg var 21 år, og den nest eldste var 13.
Julie var 28 år.
Det var vanskelig å late som om jeg var 16.
Det er ikke skuespill, man bare later som.
Jeg lot som om jeg var 16 år.
Jeg hadde ikke mye til felles...
Det er en enorm forskjell-
- på 21 og 13 år.
Og det var vanskelig å spille yngre.
Og det var vrient å skulle like Rolf.
For han var yngre.
En 21-årig dame går ikke ut med yngre menn.
Han var 20. Så jeg måtte spille interessert.
Jeg kan ikke fordra barn. Jeg sier som W.C. Fields:
"Jeg avskyr synet og lyden av dem."
De er alltid en plage.
For midt i en scene-
- må man stanse fordi de må på skolen.
Det er en regel om at man ikke kan holde igjen disse monstrene-
- i mer enn fem minutter, eller noe sånt.
Så jeg likte å spille streng offiser i denne scenen,-
- blåse i fløyta og behandle dem som kveg.
Jeg ble selvsagt veldig glad i disse barna.
Jeg er ikke bare slem.
De var veldig profesjonelle.
Men de måtte uansett på den fordømte skolen.
Men jeg ble glad i dem.
Det vil føles altfor ydmykende.
Var De like besværlig i klosteret?
Mye verre.
Den minste av dem på enden-
- viste seg å bli den mest fantastiske,-
- nydeligste jenta du kan tenke deg.
Hun kom for å se meg i et stykke mange år senere.
Alle var utålmodige med det barnet,-
- for hun var uskikkelig.
Men nå er alt glemt.
Hun er blitt en nydelig "berte",-
- som Rodgers og Hammerstein ville ha sagt.
Nå som vi er alene, kan dere vel si navnene igjen og alderen deres.
Jeg er Liesl, 16 år, og jeg trenger ingen guvernante.
Fint at du sier ifra. Da kan vi være gode venner.
Jeg er Friedrich, 14 år, jeg er umulig.
- Hvem har sagt det? - Josefine, en av guvernantene.
Jeg er Brigitta.
Du sa ikke hvor gammel du var...Louisa.
Jeg er Brigitta, hun er Louisa, 13 år. Og De er skarp.
- Jeg er 10, og kjolen Deres er fæl. - Du får ikke si sånt.
- Syns ikke du den er fæl, da? - Jo, men fräulein Hildas var verre.
Jeg er Kurt, 11 år, og jeg er uforbederlig.
Hva betyr det?
At du ikke vil behandles som et barn, antar jeg.
Jeg er Marta, og jeg fyller sju på tirsdag.
- Jeg ønsker meg en rosa parasoll. - Jeg er også glad i rosa.
Du er Gretl, og du er fem år. Nesten en dame...
Jeg har aldri jobbet som guvernante før.
- Så De vet ingenting om det? - Niks. Så jeg trenger masse råd.
- Be far passe sine egne saker. - Kom alltid for sent til middag.
- De bør slafse i Dem suppen. - Og snyte Dem til desserten.
Og tro ikke et ord av det de sier. For jeg liker Dem.
Nå er det tid for spasertur, barn. Ordre fra far. Kom igjen...
Jeg er frau Schmidt, husholdersken. Jeg skal vise Dem rommet Deres.
Jeg fryktet at jeg måtte holde en ekte, slimete frosk.
Faktisk...
...må jeg skamfullt tilstå at det bare var-
- en god etterligning av en frosk.
Men den på gulvet var levende.
Heldigvis ikke den i lommen min.
Jeg var svært lettet.
Her er Charmian Carr, som spilte Liesl.
Det aller beste,-
- hvis jeg skulle velge hva som var best med innspillingen...
Det var Christopher Plummer.
Han var så søt.
Han hadde en skandaløs sans for humor.
Han klaget over regnet, at han måtte opp så tidlig-
- og bli sminket når han visste at vi hadde fri.
Han bodde på samme hotell...
Eller jeg bodde på samme hotell som ham.
Han spilte piano og sang i baren hver kveld - og drakk.
Og jeg hadde min første champagne med Chris Plummer.
lkke bare min første champagne,-
- men min første hvitvin, rødvin, whisky...
Jeg smakte på det meste.
Han ville at vi...
Det gjaldt Marc og Dee Dee,-
- Mike Kaplan og noen ganger Betty Chaplin-
- og andre i besetningen...
Han ble sint hvis noen ville gå og legge seg.
Han ville at alle skulle bli oppe. Han var fantastisk.
Her følger kommentarer av Johannes von Trapp,-
- yngstebarnet til Maria von Trapp.
Og da snakker jeg om den ekte Maria von Trapp.
Faren min var mye varmere-
- enn det som går fram av filmen.
Det var en kjerne av sannhet der-
- når det gjaldt det formelle som preget huset.
Noe moren min raskt ble kvitt.
Huset ble uformelt etter å ha vært veldig formelt.
Jeg kan huske da vi flyttet hit til Vermont,-
- der vi bodde på en gård i enden av en landevei.
Hvis jeg skulle til landsbyen, måtte jeg ha frakk og slips.
Så helt uformelt ble det vel ikke.
Det med fløyten stemmer.
Min søster Maria, som nå er 90 år,-
- har en båtsmannsfløyte.
Og hun kan de ulike signalene for alle barna.
Min far brukte den effektivt.
Men de kom ikke marsjerende som i filmen.
De bare reagerte på signalet sitt.
Det var faktisk ni barn.
Og de ni barna... Jeg kom senere som tiendemann...
...var Rupert, den eldste, Agathe, nest eldst,-
- og så Werner, Maria,-
- Hedwig, Johanna,-
- og så Martina.
Og jeg delte både mor og far med Rosemarie og Eleonore.
Jeg var den eneste som ble født i USA.
Min mor kom ikke som guvernante for alle sammen,-
- men som lærerinne for Maria, som hadde skarlagensfeber-
- og fikk svakere hjerte.
Hun klarte ikke å gå den 6 km lange skoleveien-
- sammen med de andre.
Min søster Maria er til tross for hjertet-
- 90 år gammel og fremdeles oppegående.
Det var slik moren min kom inn i familien.
Etter middagen, når Liesl stikker av-
- for å møte Rolf, løper hun ned mot vannet.
Hun svinger av, og plutselig er hun i Hollywood.
Når hun løper mot Rolf.
Det føltes merkelig.
Vi gjorde det de kaller dag-til-natt-opptak.
Det skulle se mørkt ut.
Jeg trodde aldri det skulle gå.
For jeg vet ingenting om det tekniske.
Hvordan skulle de få det til?
Jeg var i Salzburg da jeg løp ned trappen,-
- og i Hollywood da jeg traff Rolf.
Jeg kunne ikke fatte det.
Jeg vil gjerne fortelle deg hva jeg føler for deg, stopp.
Men dette telegrammet er allerede blitt for dyrt. Vennlig hilsen Rolf."
- "Vennlig hilsen..?" - Hjertelig hilsen...
Din kjære...
Får jeg noe svar?
"Kjære Rolf, stopp. lkke stopp. Din Liesl."
Om vi bare ikke var nødt til å vente på telegrammer. Når ses vi igjen?
La meg se....
Jeg kan gå feil-
- med et telegram til oberst Schneider, som bor på...
Men det er hemmelig, så ikke si noe til din far. Han er så...østerriksk.
- Det er vi jo alle. - Mange mener vi bør være tyske.
De har tenkt å...
- Håper ikke din far får problemer. - Han er helt. Han har fått medalje.
Jeg vet det, men jeg bekymrer meg for hans datter.
- Hvorfor det? - Du er så-
- ung! - Jeg er faktisk seksten!
Vent, lille pike På en tom scene
På at skjebnen skrur på lyset
Ditt liv, lille jente Er som en tom bok
Som menn vil skrive ord i
Skrive ord i
Du er 16 og blir snart 17
Kjære, tenk deg om
Pass godt på deg selv Vær smart og forsiktig
Kjære, du er på randen
Du er 16 og blir snart 17
Gutter vil stå i kø
Ivrige unge gutter Som synger sine snutter
Vil tilby deg mat og vin
Du er ei forberedt på det
Å møte en verden av menn
Sky, sjenert og redd er du
For ting du ei forstår
Du trenger en som er klok og gammel
Som sier hva du bør gjøre
Jeg er 17 og blir snart 18
Jeg skal ta meg av deg
Her er Charmian Carr.
Da vi filmet "Sixteen Going on Seventeen,"-
- hadde jeg et par sko jeg øvde med.
Men da vi skulle filme, fikk jeg nye.
De hadde glemt å putte et spesielt gummibelegg-
- under skoene.
Så under første opptak-
- da jeg skulle lande på benken, gikk jeg gjennom speilglasset.
Dette var siste scene som ble spilt inn.
Alle hadde gått hjem.
Det var like før Wise fikk hjerteinfarkt.
Han ble hvit i ansiktet og trodde det var ute med meg.
Han lurte vel på-
- hvordan han kunne erstatte meg.
Men jeg vrikket bare ankelen.
Jeg fikk ingen kutt.
De teipet opp ankelen,-
- la på sminke og strømpebukse.
På de gamle videoutgavene kan man se bandasjen.
Men i DVD-utgaven ble den retusjert bort.
Så nå er det ingen som tror meg.
Studiolegen kom ned og ga meg-
- en "vitamin B12"-sprøyte, mener jeg han sa,-
- og jeg danset hele dagen på den ankelen.
Det var en vanskelig dans.
Mye opp og ned, og jeg følte meg fin.
Ved dagens slutt reiste alle seg og applauderte.
Det var utrolig tilfredsstillende.
Denne anerkjennelsen fra mine kolleger-
- ble høydepunktet under hele innspillingen.
Det var nok ikke vitamin B12, men noe stimulerende.
Folk har spurt meg mange ganger:
Hvordan kunne du danse med vrikket ankel?
Og jeg tenkte at det var vitamin B12.
De hadde gitt meg to aspirin,-
- men jeg tror det var noe annet. Det funket iallfall.
Dette er min første scene.
Snakk om å være nervøs.
Man bare håper at alt skal flyte greit.
Ted McCord filmet, og lyssettingen var helt perfekt.
Se på alle skyggene der inne.
Og der er de berømte gardinene-
- som senere ble lekeklær.
lngen musikk, ingen latter... lngenting som minner om henne.
- Det er galt. - Tja... Hva syns De om rommet?
- De skal få nye gardiner. - Disse er da utmerket...
- Nye er bestilt. - Det trengs slett ikke.
- Kan jeg be ham om stoff i morgen? - Han drar til Wien i morgen tidlig.
- Hvor lenge blir han borte? - Sist han besøkte baronessen-
- ble han en hel måned.
Jeg burde vel ikke fortelle Dem dette-
- men jeg tror kapteinen har tenkt å gifte seg med henne i sommer.
- Flott! Da vil barna få en mor igjen. - Ja...
God natt, da.
Her er Charmian Carr, som spilte Liesl.
Den første dagen var vi på settet i Hollywood.
Det var scenen hvor jeg skulle krabbe inn vinduet til Maria-
- etter å ha vært ute i regnet,-
- etter synge- og dansescenen med Rolf.
Jeg var skitten på kjolen, i håret og i ansiktet,-
- og jeg måtte gå inn der-
- og late som om alt det hadde skjedd,-
- og at jeg var nervøs, noe jeg ikke var.
Jeg hadde ikke vært ute. De spylte meg.
Og de sølte meg til.
Jeg burde ikke bli så skitten av å klatre inn.
Men Robert Wise sa:
"Hun trenger mer skitt."
En skulle tro jeg hadde vært i en kullgruve.
Men det var første dag, og det var iskaldt.
Jeg var våt i første scene.
Og i aller siste scene-
- etter at alle hadde dratt-
- da Rolf og jeg danset-
- og ble overrasket av regnet, ble jeg også våt.
De sa: "Slapp av, det er varmt."
Det var varmt i starten, men etter en hel dag-
- ble det iskaldt. Men slik var det vel i filmbransjen.
Det var merkelig. De hadde skitt på sprayboks.
Hvem kunne ha trodd det? lkke jeg.
Jeg gikk gjennom vinduet, selv om jeg liksom klatret.
Jeg gikk rett inn, og de ropte "stans".
Til slutt lurte Bob Wise på-
- hvorfor jeg ikke-
- kom inn på riktig tidspunkt.
Jeg hørte henne ikke fordi tordenværet-
- bråket sånn. Så det er derfor Julie Andrews sier:
"Gud velsigne hva han nå heter"...
Hun sier det veldig høyt.
Mye høyere enn hun sier de andre barnas navn.
Jeg kunne høre det hvis hun sa det høyt.
Endelig kom jeg inn til rett tid-
- og fikk gjort ferdig scenen.
Er du redd for tordenvær? Da kan du bli her hos meg.
- Hvor er de andre? - De sover. De er ikke redde.
Er de ikke det..?
Ja vel, opp i sengen med dere. For denne gangen, så...
- Da venter vi bare på guttene. - De kommer ikke. Gutter er modige.
- Dere var vel ikke redde? - Nei, vi ville bare se innom Dem.
- Det var meget omtenksomt. - Det var Kurts idé.
Kurt var det, ja... Gud velsigne Kurt!
- Hvorfor holder det på sånn? - Lynet sier noe, og tordenen svarer.
Lyn er ekkelt. Hvorfor er tordenen så sinna? Jeg begynner å gråte.
"Favorite Things" var morsom.
Jeg tror det var mitt første opptak i filmen.
Først var det en liten scene, og så kom sangen.
Jeg var blitt kjent med barna gjennom prøvene.
Men denne sangen bandt oss sammen.
Jeg har noen gode minner-
- om barn som hopper, barn under dyna,-
- det gode ansiktet til Duane Chase, som var et nydelig barn.
Han dukker opp ved sengekanten og gliser.
Jeg er stolt av det øyeblikket.
For jeg ville hjelpe barna med nærbildene-
- og få dem til å smile. Jeg sto bak kamera-
- og gjorde grimaser.
Dermed fikk vi god kontakt.
Det er no' av det beste jeg får
Når hunden biter
Når bien stikker
Når alt er trist og leit
Så husker jeg på det beste jeg kan få
Og da føles alt så greit
- Fungerer det virkelig? - Ja visst. Forsøk, du.
- Jul! - Kaniner!
Slanger!
- Sommerferie! - Telegram!
- Bursdagspresanger! - Alle slags presanger!
- Å nyse! - Prosit!
Regnvær på hatter Og værhår på katter
Blankpussa kjeler Og glovarme sjeler
Spennende pakker Bundet med tråd
Det er no' av det beste jeg kan få
Kremgule ponnier Og varm sjokolade
Klokker og bjeller Og fersk marmelade
Villgjess som flyr Mens månen høyt står
Det er no' av det beste jeg får
Piker i kjoler Med sløyfer og bånd
Snøfnugg som blir På min nese og hånd
Sølvhvite vintrer Som smelter til vår
Det er no' av det beste jeg får
Når hunden bi...
Sa jeg ikke at det var fast leggetid?
Tordenværet gjorde dem urolige, og... Jo, det gjorde De.
Har De problemer med å huske slike enkle instrukser?
Bare når det er tordenvær.
Liesl! Hvor ble det av deg etter middag?
Du skjønner at...
- Jeg... - Hun og jeg er blitt bedre kjent.
Men nå er klokka mye. Fort dere i seng!
De husker kanskje at jeg reiser bort i morgen.
Husker De også at det viktigste i dette huset er disiplin?
Når jeg kommer hjem, håper jeg at De har ervervet litt av det.
Før De drar, vil jeg gjerne prate med Dem om fritidsklær til barna...
Fräulein... De er mildt sagt masete.
- De er jo barn! - Og jeg er deres far. God natt.
Piker i kjoler Med sløyfer og bånd
Når hunden biter Når bien stikker
Når alt er trist og leit
Så husker jeg på det beste jeg kan få
Og da føles alt...
...så greit
Se der!
Kom igjen!
Kan vi gjøre dette hver dag?
- Tror du ikke vi blir lei av det da? - Kanskje... Hver andre dag, da?
Så gøy har jeg ikke hatt det siden vi puttet lim på Josefines tannbørste.
- Hvordan kan snille barn gjøre sånt? - Det er kjempelett.
- Men hvorfor gjør dere det? - For å få oppmerksomhet fra far.
Det må vi gjøre noe med.
Ok, alle sammen. Vi øver inn noe vi kan synge for baronessen.
Jeg kunne i utgangspunktet ikke spille gitar.
Og det var vanskelig. Saul Chaplin sa:
"Er det ikke lurt om du øver litt til?"
Jeg hadde det så morsomt på settet.
Jeg lekte med barna.
Men så gikk jeg av gårde for å øve.
lkke bare skal fingrene være på riktig bånd.
Men det skal matche playbacken også.
Og det var slett ikke enkelt.
Jeg likte å holde gitaren, og jeg har alltid likt-
- lyden av det instrumentet.
Men for meg var det som-
- å klappe på hodet og stryke på magen samtidig.
Man skulle gjøre to ulike ting.
En her oppe og en her nede.
Jeg etterlignet så godt jeg kunne.
Og samtidig skal man selvsagt synge.
"Stråle," stråler fra en sol
lkke bare var det kaldt,-
- men innspillingsstedet kunne være langt unna-
- forsyningene og garderobene.
Rett som det var måtte vi traske-
- et godt stykke oppover og oppover.
Jeg kan huske en dag... Det var helt sprøtt.
Jeg satt i en vogn trukket av...
...en eller to okser. Men vogna var overlesset-
- av film, tauverk, presenninger,-
- og jeg satt på toppen i minkpels.
Og denne bonden,-
- som var så sint at han ødela bekken vår,-
- kom ut og ropte ukvemsord til meg.
Virkelig ufinheter.
Heldigvis på tysk, så jeg forsto ingenting.
Men jeg stolte ikke på blikket hans.
Denne vogna veltet seg gjennom søla,-
- for det hadde regnet så fælt.
Te, en drikk til brød og ost
Og det fører oss til hjort
Do-re-mi-fa-so-la-ti-do, so-do
Tonene er redskapen man bruker for å bygge en sang.
Kan man tonene, kan man blande dem til millioner av ulike melodier.
So-do-la-fa-mi-do-re
Kan dere gjøre det?
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-ti-do-re-do
Nå setter vi det hele sammen.
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-ti-do-re-do
- Bra! - Men det betyr jo ingenting.
Da setter vi inn ord. Ett ord for hver tone. Sånn...
Når man kjenner tonene
Kan man synge alt herfra
Sammen!
Når man kjenner tonene
Kan man synge alt herfra
- Hjort - En hjort, en jentehjort
- Stråle - Stråler fra en sol
- Meg - Et ord som er meg selv
- Langt - En lang, lang vei å gå
- Sy - En nål som trekker tråd
Filmingen av denne montasjen var nok det viktigste-
- øyeblikket for meg.
For vi dro over hele Salzburg.
Vi var på landet,-
- i fjellene, nede i landsbyen,-
- løp rundt fontener og langs nydelige hager.
Hver dag gjorde vi mange opptak-
- på mange ulike steder.
Det var klokt å utnytte det øyeblikket. Barna var fri,-
- og det gjorde at de elsket Maria.
Hjort! En hjort, en jentehjort
Stråle! Stråler fra en sol
Meg! Et ord som er meg selv
Langt! En lang, lang vei å gå
Sy! En nål som trekker tråd
La! En tone etter sy
Te! En drikk til ost og brød
Og det fører oss til
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-fa-ti
La-so
Ti-do
- Fjellene er fantastiske. - Jeg satte dem opp for din skyld.
Selv om det dreier som om 3000 m høyde, må Georg heve seg over det.
- lnvitasjonen kan trekkes tilbake. - Jeg har ikke fått noen innbydelse.
Du trengte en ledsager, jeg trengte et sted med god mat-
- god vin og...akseptabel pris. - Max, du er fryktelig.
Nei, jeg er en sjarmerende snyltegjest.
Hør...
Det er Klopmann-klosterets kor.
De er flinke. Meget flinke.
Jeg må utforske traktene. Et sted venter en sanggruppe på at Max-
- skal gjøre dem berømte på sangfestivalen i Salzburg.
- De får æren og du pengene. - Litt urettferdig...
Men en vakker dag får jeg nok æren også.
Hva i all verden..?
Rakkerunger fra traktene...
Det er virkelig spennende å være her hos deg.
Her er Christopher Plummers kommentarer.
Eleanor Parker, som spilte baronessen,-
- er en av de vakreste kvinnene som noensinne har-
- vært på lerretet i Hollywood.
På 30- og 40-tallet var hun en stor stjerne.
Hun hadde stor suksess i mange år.
Se hvor nydelig hun var her.
Og det var mange år senere.
Jeg tror hun nærmet seg 50 - minst.
Jeg skulle gjerne sett sånn ut som 50-åring.
Det er selvfølgelig noen år til.
Hun var aldeles herlig-
- og hadde den verdigheten og elegansen en baronesse bør ha.
Jeg kunne ha valgt henne i stedet.
Robert Wise og jeg hadde en disputt vedrørende kostymer.
Noen av dem lignet-
- Hollywood-utgaver av de østerrikske originalene.
Jeg gikk rundt i Salzburg på steder som Lanz,-
- der man kunne kjøpe lederhosen og flotte jakker.
Det var fine ting der. Jeg ville at Robert skulle-
- la meg bruke dem, og jeg fikk det i én scene.
Den mørke mosegrønne,-
- og de brune fargene... Fint med sort slips til.
Som en røykejakke... Det så mer ekte ut-
- enn kostymene de laget. Jeg forsto ikke hvorfor-
- de valgte så bleke kostymer. For ingen...
Alle sa at ingen så slik ut i Østerrike.
Hvor kom denne ideen fra?
Men de ga seg aldri på det.
Og det viste seg at han fikk rett.
For de lyse fargene løftet filmen fra det sentimentale-
- til en lettere stemning-
- som var mer positiv. Resten av verden likte det bedre.
Østerrikerne kan ikke fordra det, men resten...
De hadde rett. lmponerende.
Spiser du fremdeles? Må være ulykkelig.
Jeg prøvde å ta denne kvartetten fra Sol Hurok.
l går klarte Sascha Petrie å kapre dem før meg. Jeg hater tyver.
Du må lære å like deg selv.
- Jeg ringte Paris, Roma, Stockholm. - Herfra, selvsagt?
Jeg liker de rike, deres livsstil... og min livsstil når jeg er hos dem.
- Jeg lurer på hvor barna er. - De har vel gjemt seg pga meg.
Max, anstreng deg litt og vær litt hyggelig.
Nå?
Har du fått Georg på kroken? Hører jeg bryllupsklokker?
- De slår ikke nødvendigvis for meg. - Hva mener du?
- Jeg liker Georg, så ikke noe tull. - Jeg liker å tulle. Fortell nå alt.
Hver eneste intime og avskyelige detalj.
- Jeg tror at jeg er her på prøve. - Du kommer til å stå med glans.
Kjenner jeg deg rett, så finner du på noe.
- Han er ikke som andre. - Han er rik.
- Han ble knust da hustruen døde. - Og du ble rik da din mann døde.
- Du er fryktelig! - Dere to er min familie. Gift dere!
Vi må holde pengene i familien.
- Hva gjør du? - Kaptein von Trapp...jeg søkte...
Jeg så ikke... Jeg visste ikke at De var...
- Heil Hitler! - Hvem er du?
- Telegram til herr Detweiler... - Det er meg.
Du har gjort ditt, så stikk av gårde.
- Han er jo bare barnet. - Og jeg er bare østerriker.
- Bare ingenting hender deg, så... - Jeg vil aldri mer høre deg si det!
Kan jeg hjelpe for hva andres politiske overbevisning er?
Ja, det må du.
Hallo... Du er så langt borte. Hvor er du?
l en verden som holder på å forsvinne.
Kan jeg lokke deg tilbake til min verden?
Å, kaptein... De er hjemme..?
Opp av vannet straks!
De må være baronessen!
Jeg er gjennomvåt!
Oppstilling!
Dette er baronesse Schraeder.
- Og dette er mine barn. - God dag.
lnn med dere, skift klær og kom tilbake hit!
De blir her.
Du aner ikke hvor mange ganger-
- jeg måtte bli våt til denne scenen.
Jeg måtte stå under en spreder-
- og bli våt nok til å kunne ha vært i vannet.
Jeg måtte stadig i sprederen.
Jeg har gjort mange filmer med regnscener-
- eller andre vannscener.
Til slutt følte jeg at det betød lykke.
Dette var en sterk scene mellom oss.
Vi øvde ganske mye før opptak.
Og det kom til nytte.
Jeg har nevnt det før...
Nærbildene ble tatt på to vidt forskjellige steder.
Det var bra at vi kjente scenen godt.
Det var nydelig ved innsjøen.
Tvangstrøyer... Barn må få være ledig kledd!
- Jeg har ikke hørt dem klage. - Det våger de ikke!
- De får ikke diskutere mine barn. - De er jo aldri hjemme lenge nok...
Chris kom med et forslag når Maria sier:
"Jeg vet det, men du må."
Jeg tror det var hans forslag at jeg skulle si det-
- i en myndig tone, for å ta kontrollen et øyeblikk.
Og der når krangelen sitt høydepunkt-
- og går mot en avslutning.
Det var modig gjort.
Hun kunne fått sparken.
Og faktisk så-
- fører det til den fine scenen der kapteinen ber henne bli.
Han tryglet henne om å bli.
Det var en slags unnskyldning.
Barna.
Barna?
Jeg lærte dem noe de kunne synge for baronessen.
Dette er et herlig øyeblikk.
Det er plukket fra teaterversjonen,-
- der han hører barna synge for baronessen.
Kapteinen ante ikke-
- at de hadde øvd inn dette for baronessen.
Det minner vel om hans kone og hvordan det var før hun døde.
Fra en kirke i en bris
Her er Charmian Carr.
Da han kom inn og begynte å synge "The Sound of Music"-
- sammen med barna, var det noen som begynte å gråte.
Og jeg tror ikke det var påtatt.
Vi følte virkelig at han likte oss.
Jeg tror at de tårene...
Jeg gråt ikke. Jeg spilte bare trist,-
- for jeg visste han likte meg.
Men jeg tror virkelig at barna ble-
- overveldet av følelser med tanke på at faren deres-
- kom ut av skallet sitt.
Jeg husker da Ernest Lehman-
- prøvde å få i gang filmprosjektet.
Det var mange regissører som så teaterstykket.
Mange takket nei,-
- men alle nevnte for Ernie:
"Det øyeblikket der faren synger med barna,-
- er utrolig rørende." Alle elsket den biten.
Robert Wise likte det også. Jeg tror-
- han gråt under denne scenen.
Jeg så noen tårer i øyekroken hans, og de var ekte.
Edelweiss?
Jeg visste ikke at du hadde så fortryllende barn.
Jeg elsker scenen hvor han ber om unnskyldning.
Det virker som...
Det er starten på-
- kjærligheten dem imellom.
Jeg oppførte meg dumt. Jeg ber om unnskyldning.
Nei, jeg er altfor frittalende...
De hadde rett. Jeg kjenner ikke barna mine.
Det er fremdeles ikke for sent.
De har ført musikken tilbake til vårt hjem. Den hadde jeg glemt.
Fräulein...
Jeg vil at De skal bli.
Jeg ber Dem om å bli.
- Om jeg kan være til hjelp... - Det har De allerede vært.
Mer enn De aner.
Marta.
Teppet!
Høyt på et fjell sto en ensom gjeter
Høyt var hans mål Til en ensom gjeter
Her er kommentarer av koreograf Dee Dee Wood.
"The Lonely Goatherd", en gave fra Max til barna,-
- var et dukketeater skapt av Bil og Cora Baird.
De fine dukkene...skulle synge.
Bil og Cora sa til oss:
"Kan dere hjelpe med dukkedansen?" "Selvfølgelig!
Hva kan de gjøre?" Vi hadde det utrolig moro-
- i samarbeidet med dukkeførerne Bil og Cora-
- gjennom denne...
"Vis oss et sånt spark med dukkene.
Kan de snurre? Gjøre dette?"
Det var morsomt å koreografere...
Og barna og Julie måtte lære-
- å styre dukkene. Det ble en slitsom dag.
Å få dem i bildet over dukkene-
- mens de styrte dem, var et slit.
Men dukkeførerne gjorde dansen med gjeteren.
Det var så moro å lage.
Og damedukkene var godt utstyrt.
Så du det? Jeg sa: "Du store! Også i The Sound of Music?"
Da vi var ferdige med "The Lonely Goatherd",-
- hadde ikke Maria bare ansvaret for det lille stykket-
- med alle dukkene og trådene-
- og å få barna til å synge,-
- men hun skulle også styre alt og synge selv.
Da sangen var over,-
- tenkte jeg at hun måtte være helt utslitt-
- etter å ha gjort alt dette.
Og under prøvene-
- gikk jeg rundt den lille scenen-
- hvor dukkene opptrådte,-
- og jeg støttet meg til den-
- for å virke utslitt. Det moret visst Bob,-
- og han sprutet ut i latter. "Hva er det?" spurte jeg.
"Du overdriver utmattelsen en smule, Julie."
"Jeg må være utslitt." "Bare hold igjen litt."
Men det moret ham.
Jeg lente meg litt mot den.
Og jeg tror det ble værende.
Bravo...
- Jeg er virkelig imponert. - Det er Deres barn, kaptein.
- Si meg, er det noe De ikke kan? - Jeg blir nok ingen god nonne.
Jeg hjelper Dem så gjerne.
Hør etter, alle sammen. Jeg har noe å fortelle.
Etter en lang søken har jeg funnet mitt bidrag til sangfestivalen.
Gratulerer, Max.
Hvem skal utnyttes denne gangen?
- Sankt lgnatius-koret? - Prøv igjen.
- La meg se... Klopmann-koret? - Nei, nei, nei...
- Si det, da. - En syngende familie.
Så trivelig! Hvilken familie er det?
Din. Det kommer til å bli festivalens høydepunkt.
- Hva er det du ler av? - Deg. Du er dyr, men morsom.
Du hørte jo selv. Det kommer til å bli et friskt og annerledes innslag.
Mine barn skal ikke synge offentlig.
- Det var verdt et forsøk! - Hvem sin tur er det nå?
Hvem?
Ja.
Jeg hater å spille gitar.
Jeg spiller piano ganske bra.
Jeg ønsket å holde meg til det instrumentet jeg behersket.
Gitaren fikk meg til å blø på fingrene.
Hvordan kan gitaristene...?
De må ha mye vondt-
- før fingrene blir herdet.
Så jeg klimpret bare forsiktig-
- mens andre skapte musikken.
Sangen "Edelweiss" er antakelig-
- en av favorittene mine. Jeg skulle gjerne gjort den selv.
Jeg synger litt av den i slutten av filmen.
Men jeg har spilt den inn i ettertid.
Og jeg elsket å synge den.
Skjør og hvit
Ren og klar
Du er glad for...
...å se meg
Blomster i snø
Må du blomstre og gro
Blomstre og gro for alltid
Edelweiss
Signe mitt hjemland for evig
- Edelweiss - Edelweiss
Hver morgen du ser meg
- Skjør og hvit - Skjør og hvit
- Ren og klar - Ren og klar
Du virker glad...
...for å se meg
Blomster av snø
Må du blomstre og gro
Blomstre og gro for alltid
Edelweiss
Signe mitt hjemland for evig
Hvis du vil, må du gjerne bli med i sanggruppen du også.
Jeg har en strålende idé. La oss virkelig fylle huset med musikk.
Du må holde et stort selskap mens jeg er her.
Det er vel på tide at jeg får treffe vennene dine, ikke sant?
Det er leggetid, barn. Si god natt, nå.
Min første fest!
De har vel lagt merke til det østerrikske flagget i hallen.
- Så vakre kvinnene er. - Jeg syns de er stygge!
- Du er redd for kvinner. - Bare voksne menn er det.
- Jeg syns mennene er vakre. - Hva vet vel du om det?
- Hvem danser du med, Liesl? - lngen.
Jo, det gjør du.
- Får jeg lov? - Så gjerne, unge mann.
- Dere sa ikke at dere kunne danse. - Da måtte vi ha vist fram det også.
- Hva er det de spiller? - En østerriksk folkedans.
- Vis meg. - Det er så lenge siden...
Vær så snill.
Opptaket av dansescenen utenfor ballsalen-
- på uteplassen der Maria og barna-
- ser alle danseparene more seg...
Maria begynner å danse med Kurt,-
- den unge gutten...
Og så kommer kapteinen og sier:
"Jeg skal vise deg hvordan det gjøres."
Og det føltes...
Seansen føltes like magisk som den virket.
Den var nydelig koreografert.
Bob var utmerket bak kamera.
Denne...
Denne glidende seansen der Chris og jeg-
- passerer foran kamera...
Vi så ut til å flyte av sted.
Og det var romantikk i luften-
- gjennom hele scenen. Det var det det handlet om.
Scenen var enkel å spille inn - en fornøyelse.
Vi hadde en riktig fin arbeidsdag.
Her er kommentarer av koreograf Dee Dee Wood.
Ländler-dansen mellom Julie og Christopher-
- sa mer om utviklingen av romansen-
- enn noe annet i filmen.
For da de først begynte å danse...
Det var en folkedans vi hadde funnet fram til-
- og gjort mer interessant...
Og da de senket tempoet og plutselig stoppet-
- og så på hverandre, var det toneangivende for resten.
Da de kikket på hverandre og sa: "Oi!".
Jeg sa: "Oi!"
Jeg visste ikke det var så rørende før jeg så filmen.
Jeg er ikke vant til å danse.
En nydelig dans. Dere var et vakkert par.
- Barna bør vel si god natt nå... - Vi har øvd inn en liten sak.
Du som bekymret deg for at du ikke skulle ha en eneste venn på festen.
- Litt kjølig i kveld... - Ganske varmt, syns jeg.
Mine damer og herrer. Von Trapp-barna vil gjerne si god natt.
Det er en trist klang Fra klokken i vår gang
Og klokkene i tårnet også
Og oppe på barnerommet En rar liten fugl
Spretter ut og sier "koo-koo"
Koo-koo
- Uheldigvis vi hører - Koo-koo
- Men ingen av dem nøler - Koo-koo
- Med å si adjø - Koo-koo
Til deg
Adjø, farvel Auf Wiedersehen, god natt
Jeg vil ikke gå Og ta på meg min hatt
Adjø, farvel, Auf Wiedersehen, god natt
Adjø, adjø Til deg og deg og deg
Adjø, farvel Au revoir, auf Wiedersehen
Jeg vil gjerne bli Og smake på champagne
- Ja? - Nei.
Adjø, farvel Auf Wiedersehen, god natt
Jeg drar med et sukk Og sier min god natt
God natt
Jeg er glad for å dra
Jeg kan ikke lyve jeg
Jeg piler, flyter
Jeg flykter og jeg flyr
Lille Gretl hadde spist masse kake, suppe og brød.
Vi hadde nydelig mat på settet.
Vi hadde bakverk mellom frokost og lunsj.
Og så igjen mellom lunsj og middag. Det var nydelig.
Men hun spiste litt for mye.
Liesl går ned og henter henne og gir henne til meg.
Det slet på ryggen, og jeg tenkte:
"Gud, denne ungen er tung."
Jeg har fremdeles problemer med ryggen.
Jeg må være forsiktig.
God natt
Tenk å ha dem med på festivalen. Unge dame, får jeg prate med Dem?
Georg, du lar henne vel ikke slippe unna.
Hun må være med på festen. Georg...
- De kan bli om De vil. - De blir min borddame. Forretninger.
Franz, dekk på en ekstra kuvert til fräulein Maria.
- Da er visst det i orden. - Jeg er ikke riktig kledd.
De kan skifte. Vi venter.
Så stolt De må være av Deres barn.
lngen kan vakrere gi uttrykk for det fine i landet vårt-
- enn uskyldige barnestemmer.
De mener ikke at Østerrike har monopol på dyd?
Enkelte av oss foretrekker østerriksk sang framfor ekle tyske trusler.
Strutsen gjemmer hodet sitt i sanden.
Og iblant også i flagget.
De som forsøker å advare Dem om den forestående innlemmingen-
- burde kanskje gjøre det til musikk.
Om nazistene tar over Østerrike, står nok De for trompetene.
- Litt av en kompliment. - Beklager, det var en fornærmelse.
- Så vennlig av Dem å hjelpe meg. - Bare hyggelig.
Jeg har nok ikke noe passende.
Hva med den fortryllende saken De hadde på Dem her om dagen-
- som trollbandt kapteinen?
Trollbandt?
Vi er da kvinner. Vi ser om menn legger merke til oss.
Kapteinen legger merke til alle.
De trenger ikke å forsvare det. De ser godt ut.
Det er på sin plass at han legger merke til Dem.
Jeg håper at det er en spøk.
Jeg har virkelig ikke gjort noe for å...
Det er uimotståelig for en mann om en kvinne er forelsket i ham.
Forelsket..?
Og det fine er at han tror at han er forelsket i Dem også.
- Det er ikke sant... - De har vel sett blikket hans.
Og de rødmet da De danset med ham nå nettopp.
lkke ta det så hardt. Han kommer snart over det.
Da bør jeg dra min vei.
- Kan jeg hjelpe med noe? - Nei.
Jo, ikke si et ord om dette til kapteinen.
Nei da.
Se på den nydelige kjolen av Dorothy Jeakins.
Dorothy...
...hadde bare...
...et utrolig talent når det gjaldt å designe kostymer.
Hun gjorde dem troverdige. Da jeg spilte i filmen Hawaii,-
- hadde vi ingen glidelåser.
Alt var bein, knapper og korsetter.
Nøyaktig slik de ville ha vært.
Og alt var forseggjort i denne filmen også.
Dirindldraktene, kjolene og stilen, selvfølgelig.
Dorothy hadde et enormt talent for dette.
Hun ble en god venn.
Spesielt da vi var i Salzburg. Vi holdt hverandre med selskap.
Richard Haydn fikk meg til å le.
Enkelte dager kunne jeg være utslitt.
Jeg var trøtt og litt utafor. Han fikk meg til å le-
- på vei hjem i bilen hvis vi delte limousin.
Han klarte alltid å få meg i bedre humør.
Denne delen av filmen-
- er veldig rørende for meg.
Da min datter Emma var veldig liten,-
- likte hun å se på de lykkelige delene av filmen.
Men når mamma så trist ut,-
- måtte hun gå ut av rommet.
Hun så aldri Maria dra, for hun storgråt.
Jeg var litt bekymret for henne.
Men så fort vi kom til denne biten,-
- sa hun:
"Jeg må gå nå, mamma."
Hun orket ikke å se meg så ulykkelig.
Pause
Se på den flotte byen.
Det var min første tur til Salzburg, og jeg falt pladask.
Jeg jobbet ikke så mye der.
Jeg var der-
- i ni eller ti uker, tror jeg.
Og jeg arbeidet kanskje i en og en halv uke.
Det var en fornøyelse å bli kjent med...
...østerrikere og se mer av landskapet.
Vi dro til Wien og gjennom Ungarn.
Salzburg er et av yndlingsstedene mine.
Jeg kunne gjerne ha bodd der. Nå er det så nærme...
På grunn av tunnelen. Det er så nær-
- Venezia og Firenze. Man kan reise rundt-
- i det vakre området på bare noen timer.
Jeg kjenner mange som har flyttet til Salzburg.
Jeg går gjerne på festivalen.
Musikkfestivalen, som jeg også gikk på da.
Karajan var dirigent.
Og vi var med på noen av prøvene.
Det var spennende.
- Er det ikke moro? Fire... - Jeg er nummer fem.
- Gjør det noe om vi slutter nå? - Som dere vil.
Vi kan gjøre det igjen i morgen.
Det er så avslappende på landet, ikke sant? Ta litt limonade.
- Det må finnes en enklere måte. - Tenke seg deg som mor til sju...
Hvordan skal du klare det?
Har du aldri hørt om internatskoler?
Baronesse Machiavelli...
- Hvor er far? - Han er inne, tror jeg.
Svært så slukkøret dere ser ut. La oss ta en øvelse.
- Vi later som om det er festival. - Jeg vil ikke synge.
- lkke uten fräulein Maria. - Hent gitaren, Liesl.
Still dere opp. Gi oss tonen, Liesl.
lmponer meg.
- Hvorfor synger ikke dere to? - Jeg har vondt i fingeren.
Du sang jo så fint på festen.
Ta noe dere kan og vær litt glade.
Fjellene lever
Med lyden av toner
Sanger som er sunget
I tusener av år
Fjellene fyller mitt hjerte
Med lyden av toner
- De ville synge for meg. - Fint, kom igjen.
Noe leskende?
Pappa...er det sant at fräulein Maria ikke kommer tilbake?
- Jeg antar det... Hva har vi her? - Limonade.
Den består mest av noe annet...
- Jeg tror ikke noe på det. - Hva da?
- Om fräulein Maria. - Jeg leste det som sto på lappen?
Hun skrev at hun savnet klosteret-
- og var nødt til å forlate oss.
- Jeg tror jeg prøver litt av det der. - Hun sa ikke engang adjø.
Jo, på lappen.
- Verken for søt eller for sur. - Men for rosa...
Hvem blir vår nye guvernante, far?
Vel...
Det kommer ikke til å bli flere guvernanter.
- Dere skal få en ny mor. - En ny mor..?
Vi bestemte det i går. Nå skal vi bli en lykkelig familie.
Løp av gårde og lek, nå.
Da vi kom til klosteret for å finne Maria,-
- var det ingen bjelle ved porten.
Scenografene måtte derfor-
- ordne med en snor jeg kunne dra i-
- for å ringe etter nonnene, som kom til porten.
Og nonnene ved klosteret-
- ville ha snoren som suvenir-
- og lurte på om vi kunne la den henge.
Det var bare en tarvelig snor.
Men jeg tror den er der fremdeles.
Det er det utrolige med Salzburg. Alt er der-
- nøyaktig slik det var den gang.
Vent her.
Jeg hørte at dere spurte etter Maria.
- Fortell henne at vi er her. - Dessverre...
- De må! - Vi vil ha henne tilbake!
- Vi vil bare prate med henne. - Maria treffer ikke noen akkurat nå.
- Jo, oss! - Jeg vil vise henne fingeren min.
En annen gang. Jeg skal fortelle henne om besøket.
Av gårde nå, barn.
Adjø, barn.
- Hva var det? - Von Trapp-barna som søkte Maria.
- Har hun fortalt noe? - lkke et ord, moder. Hun bare ber.
Det er merkelig. Hun virker både glad og lei seg for å være tilbake.
Kanskje det var feil å la henne være alene så lenge. Før henne til meg.
Søster Augusta, sørg for at vår nye novise får en drakt.
Hun kan komme inn.
Det gjør meg vondt at du har vært så ulykkelig.
- Hvorfor sendte de deg tilbake? - Det var jeg som dro derfra.
Sitt ned. Fortell meg hva som hendte.
- Jeg var redd. - Redd? Var de utrivelige mot deg?
Nei da... Jeg var forvirret.
Jeg har aldri følt det sånn før. Jeg ville tilbake hit, hvor jeg er trygg.
Et kloster er ikke noe man flykter til.
Hva er det du er redd for?
- Ham... - Ham?
Takk, søster Margaretta.
Kaptein von Trapp?
- Er du forelsket i ham? - Jeg vet ikke!
Baronessen sa at han var forelsket i meg, men jeg nektet å tro det.
Bob Wise gjorde kloke valg-
- med sanger som "Climb Ev'ry Mountain."
Peggy Wood begynner å synge med ryggen til.
Det ser man ikke ofte på film.
Bob viste Marias ansikt en del.
På scenen ble den sunget rett mot publikum.
Det var det store nummeret.
l dette tilfellet ble det-
- lagt mer vekt på abbedissens råd til Maria.
Maria måtte gå tilbake-
- til von Trapp-familien.
Bob klarte dette veldig bra.
Da jeg filmet denne scenen med Peggy og Bob,-
- ble jeg veldig rørt-
og blank i øynene.
For sangen er så pen-
- med det flotte orkesteret.
Det var et gripende øyeblikk for Maria.
Bestig alle fjell
Søk høyt og lavt
Følg alle stier
Allting på din vei
Bestig alle fjell
Følg hver en bekk
Finn gull ved regnbuen
Til drømmen dukker opp
En drøm som vil trenge
All kjærlighet du kan gi
Alle dager i ditt liv
Så lenge det er pust i deg
Bestig alle fjell
Følg hver en bekk
Finn gull ved regnbuen
Til drømmen dukker opp
Drømmen vil trenge
All kjærlighet du kan gi
Hver dag i ditt liv
Så lenge det er pust i deg
Bestig alle fjell
Følg hver en bekk
Finn gullet ved regnbuen
Til du finner...
...drømmen din
lkke likt dere å være hemmelighetsfulle.
Det er vi ikke.
- Dere pleier da å møte til middag. - Vi glemte bort tiden.
Hvem skal fortelle meg sannheten? Friedrich...Brigitta...Liesl?
Hvor tror du vi har vært?
Du må da ha en anelse?
Marta... Fortell det, du.
Som Friedrich sa, plukket vi bær.
Ja visst, ja!
Jeg var ikke så interessert i Trapp-familien.
Jeg visste ingenting om rollefiguren min.
Georg. Hva gjør man med et sånt navn?
Jeg dro opp i fjellene med en tolk.
Og jeg møtte nevøen hans,-
- som var steinhugger.
Han jobbet med pimpstein-
- og laget interessante skulpturer.
Han virket hyggelig, men stille.
Jeg sa til tolken:
"Kan du fortelle litt om din onkel?"
Det ble en lang pause, og så sa han-
- gjennom tolken:
"Han er den kjedeligste mannen jeg har møtt."
Der ser man...
...sier jeg til Frau Schmidt at dere ikke trenger middag.
- Vi skulle ha sagt sannheten. - Slik at han hadde blitt sint?
- Bedre enn å sulte i hjel. - Vi har ikke gjort noe galt.
Det rumler i magen min.
Vi burde ha fått lov til å hilse på henne.
- Lurer på hvordan gress smaker. - Det føles fryktelig.
Da Maria var lei seg, sang hun den der sangen. Vi forsøker.
La oss prøve.
Regnvær på hatter
Og værhår på katter
Blankpussa kjeler
Og glovarme sjeler
Spennende pakker Bundet med bånd
Hvorfor føler jeg meg ikke bedre?
Jenter i kjoler
Med sløyfer og bånd
Snøfnugg som blir På min nese og hånd
- Sølvhvite vintrer... - Fräulein Maria er tilbake!
...som smelter til vår
Det er no' av det beste jeg får
Når hunden biter Når bien stikker
Når alt er trist og leit
Så husker jeg bare det beste jeg får
Og da føles alt...
...så greit
Jeg er så glad for å se dere! Hvordan går det, Kurt?
- Jeg er sulten. - Hva har skjedd med fingeren din?
Den ble sittende fast... mellom Friedrichs tenner.
Og du, Liesl? Har det kommet noen telegrammer?
lngen. Men jeg er blitt vant til det. Jeg gleder meg til skolen begynner.
Du kan ikke flykte til skolen. Man må ta fatt i problemene!
- Jeg har mye å fortelle dere. - Det har vi også.
Det viktigste er at far skal gifte seg.
Med baronesse Schraeder.
Jaha...
Se, far, fräulein Maria er tilbake!
God kveld, kaptein.
Kom dere inn og spis middag!
De dro uten å ta farvel, selv med barna.
Det var galt av meg. Jeg beklager.
- Hvorfor gjorde De det? - lkke spør. Det er annerledes nå.
Fräulein Maria! De er tilbake. Så fantastisk, Georg.
Jeg ønsker dere til lykke. Barna fortalte at dere skulle gifte dere.
De er vel kommet for å bli?
Bare til De finner en annen.
Her er Christopher Plummer.
Ernie Lehman, som var så flink med dialogen,-
- hjalp oss veldig med å utdype forholdene.
De var i utgangspunktet klisjéaktige-
- i teaterversjonen.
Det var bare masse sangnumre av Mary Martin.
Så noen få linjer tekst før neste sang.
Rollefigurene fikk aldri utvikle seg.
Ernie var en utmerket manusforfatter.
Han hjalp meg spesielt-
- og fikk rollen min opp på nivå med Marias.
Det var jeg takknemlig for. Jeg foreslo...
Vi samarbeidet mye. Bob Wise låste oss inne.
Vi samarbeidet om manus der jeg var involvert.
Jeg foreslo-
- at han skulle se for seg scenen i Dorian Gray,-
- Oscar Wilde-romanen,-
- der Dorian Gray tar farvel med sin gamle venn hertuginnen-
- rett før han forsvinner inn i mørket.
Det er en flott scene. Jeg sa til ham:
"Klarer du å gjøre det like sofistikert,-
- skal du få et kyss."
Han forsøkte. Først skjønte han ikke bæret.
Hvem er denne galningen som vil ha inn Oscar Wilde?
Men han klarte det.
Han ga oss mer bredde og raffinement-
- enn i den opprinnelige scenen.
Jeg har tenkt på en del ting.
Jeg tror ikke at du er den rette for meg.
Du er altfor selvstendig.
Jeg trenger noen som virkelig trenger meg...eller pengene mine.
Jeg vil i alle fall takke deg for den tiden som har vært.
Nå går jeg inn og pakker og drar til Wien, der jeg hører hjemme.
Og et sted der ute finnes det en ung dame som trolig-
- aldri blir noen nonne.
Vi ses, min kjære.
Hei...
Jeg tenkte at jeg ville finne deg her.
- Var det noe spesielt? - Nei, nei... Sitt ned.
Får jeg..?
Det var to ting jeg tenkte på...
Den største utfordringen var å være en del av filmen.
Det var en hårfin balanse der.
Jeg kunne være kynisk,-
- som ville vært ødeleggende.
Jeg ønsket å være kynisk.
Men Bob Wise sa: "Nei, vær litt hyggelig.
Kutt ut det tullet."
Og han hadde rett.
Men hadde vi blitt for sentimentale og sukkersøte,-
- ville det vært like ille.
Så vi klynget oss til en gyllen middelvei-
- så godt vi kunne.
Det kunne ha blitt patetisk.
Alle var ikke like begeistret etter premieren.
Anmeldelsene var ikke nådige. Men plutselig gikk hele verden-
- sammen, med unntak av Østerrike,-
- og klemte filmen til sitt bryst.
Det samme gjorde de med Julie.
For Julie...
Det var nok det beste hun hadde gjort på lerretet.
Hun var...
Personligheten ble blottlagt, og hun var helt naturlig.
Og de sørget for at hun så naturlig ut.
lkke for mye av noe.
Håret hennes var ekte.
Alt var blottet for komedie.
Hun var ingen glatt heltinne.
Hvis noen var glatt, må det ha vært meg.
Jeg burde ha fått et spark bak.
Men hun var helt fortryllende og tok verden med storm.
Bob Wise visste hvordan-
- filmingen burde foregå.
Og Ted McCord gjorde også en strålende jobb bak kamera.
Abbedissen pleier å si-
- at når Gud stenger en dør, åpner han samtidig et vindu.
Hva mer sier hun?
At man må finne sitt eget liv.
Var det derfor du kom tilbake?
Har du funnet det, Maria?
Jeg tror det.
Ja, det har jeg.
Jeg elsker deg.
Kanskje min barndom var dårlig
Kanskje min ungdom var sær
Men ett sted I min dårlige, sære fortid
Må det har vært en smule sannhet
For her står du Du står her og elsker meg
Enten du burde eller ei
Så ett sted i min barndom eller ungdom
Må jeg ha gjort noe veldig bra
Ingenting oppstår av ingenting
Ingenting kan det
Så et sted i min ungdom eller barndom
Må jeg har gjort noe veldig bra
Vet du når jeg ble forelsket i deg?
Da du satte deg på den latterlige konglen.
For meg var det da du blåste i den latterlige fløyta.
For her står du Står her og elsker meg
Enten du burde det eller ei
Så et sted i min ungdom eller barndom
Må jeg ha gjort noe veldig bra
Ingenting oppstår av ingenting
Ingenting kan det
Så et sted i min ungdom...
...eller barndom
Må jeg har gjort noe veldig bra
Noe veldig bra
Maria...
Hvem bør jeg gå til for å be om din hånd?
- Vi får vel spørre... - Barna?
Den brudekjolen er det vakreste kostymet jeg har hatt på.
Den var så enkel med masse tyll i sløret,-
- som var festet med enkle spenner i håret.
En på hver side av hodet.
Og selve opptaket i klosteret var en fantastisk opplevelse.
Du ser jo selv.
Det var utrolig.
Og lyssettingen var fantastisk.
Som om sollyset, eller kveldslyset...
Jeg tror det var dagslys som veltet inn.
Bob Wise fikk et utrolig opptak her.
En tøysekopp
Hvor mange ville ha filmet slik fra siden?
Et bilde som var i bevegelse.
Men hvordan få henne til å bli og høre på hva man vil si?
Det var veldig kaldt akkurat de dagene.
Og klosteret var også kaldt.
Og mannen som skulle være biskop,-
- eller han som viet oss,-
- tror jeg faktisk var biskop der.
Vi fniste litt av ham.
For jeg tror han var begeistret for de unge damene.
Han var ikke så from som han framgikk her.
Der har vi ham - biskopen.
Og her fikk Bob ideen om å bevege seg oppover,-
- oppover og oppover.
Og plutselig hører man bjellene-
- og får en nagende følelse.
Det er helt magisk. Regissering på sitt beste.
Anschluss.
- Herr Detweiler! Heil Hitler. - God ettermiddag, herr Zeller.
Jeg er blitt distriktsleder for partiet.
Heil Hitler.
Jeg har nettopp vært ute hos von Trapp -
- den eneste som ikke har heist det nye flagget, men det er tatt hånd om.
Husholdersken sa at De var her. Mer ville hun ikke si.
- Hva vil De vite? - Når kapteinen kommer tilbake.
Han er på bryllupsreise. Vi vet ingenting.
Har han ikke vært i kontakt med sine barn på over en måned?
Hvor mange menn kontakter barna sine under bryllupsreisen?
Når han kommer hjem, ventes det at han følger den nye ordningen.
Jeg verdsetter beslutningen om å la festivalen gå som planlagt.
lngenting er endret i Østerrike. Det skal vi vise gjennom sang og musikk.
Østerrike er som før.
Heil Hitler.
- La oss dra hjem. - Hvorfor var han så sint?
- Alle er sånn nå for tiden. - Kanskje pga edderkoppflagget.
Vil far få problemer?
Det gjelder å holde seg på god fot med folk. Husk på det i kveld.
- Skal vi synge framfor masse folk? - Ja, navnene deres står her.
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta, Gretl...
- Hvorfor står jeg alltid sist? - Fordi du er den viktigste.
- Er det greit for far at vi synger? - Han kommer til å bli svært stolt.
- Tror du det, Liesl? - Stoler du ikke på meg? Glup jente.
Liesl!
- Rolf, så fint å se deg... - God ettermiddag.
Se til at din far får dette.
- Han er på bryllupsreise. - Jeg vet det. Vi vet alt om alle.
- Hvem er "vi"? - Ser du til at han får det?
- Det er et telegram fra Berlin. - Vil du ikke komme med det selv?
Jeg har viktigere ting å drive med, og det burde faren din også ha.
Men Rolf...
Far!
Er dere allerede hjemme?
Dorothy Jeakins ville at Marias antrekk etter vielsen skulle-
- reflektere en viss modenhet.
Vi snakket om det, og hun sa-
- at så snart de var gift-
- og hadde knyttet et bånd,-
- var det naturlig at hun var mer moden.
Litt mer moderlig, antar jeg.
Det er svært ulikt de første antrekkene.
Det viser hvordan hver eneste person i denne filmen,-
- hver avdeling, var stolt av å kunne bidra med sitt.
Alle var av ypperste klasse.
Overraskelser til dere på terrassen.
lngen tenkte over at det var et mer modent antrekk.
Hakket mer høytidelig.
- Sju barn i en og samme familie. - Max!
Du vet hva jeg mener om dette.
- Komiteen ble henrykt. - Hva sa de?
- De var overbegeistret. - Bare denne ene gangen...
- Det kommer ikke på tale. - For Østerrike.
Det finnes ikke noe Østerrike lenger.
lnnlemmingen gikk fredelig for seg. Det må vi være glade for.
Vet du hva, Max? lblant er det som om jeg ikke kjenner deg.
Dette er til deg, far.
Han må i alle fall late som om han samarbeider. Overbevis ham om det.
- Det vet du at jeg ikke kan. - Hvis barna ikke synger-
- blir det enda verre for Østerrike. Og for meg...
Mor..? Det føles godt å kalle deg det.
- Det gjør godt å høre det. - Jeg merker at du elsker far.
Hva gjør man når man tror man elsker noen...eller slutter å elske...
Eller om han slutter å elske en...
Man gråter litt. Og så venter man på at solen skal titte fram igjen.
Det er så mye jeg ikke vet noe om.
- lblant føles det som slutten... - Og iblant som en begynnelse?
Sånn var det for meg også. Det kommer til å bli like herlig for deg.
Når du er 16 og snart blir 17
Venter på livets start
Denne reprisen var meget vellykket.
Noen vil ta deg med storm
Når det skjer meg
Etter det skjer meg
Ingenting blir som før
Jeg vet med meg selv
Jeg vil hoppe opp og gå
Hvis han roper mitt navn
Borte er dine gamle tanker om livet
De gamle tankene svinner
Se, hvor rart Du er noens kone
Og du tilhører ham
Du tror kanskje at et slikt eventyr
Aldri kommer til deg
Kjære på 16 som blir 17
Vent ett år...
- Jeg venter ett år... - ...eller to
Bare vent ett år...
...eller to
Liesl...
Hva er det?
Berlin. Jeg har fått en offisersutnevnelse.
Jeg må innfinne meg ved marinebasen i Bremerhaven i morgen.
Jeg visste at det ville komme,
Å nekte ville være skjebnesvangert for oss alle.
Og å gå over på deres side ville være utenkelig.
Gjør barna reiseklare, men ikke si noe som kan uroe dem.
Vi må forlate Østerrike-
- og dette huset-
- i kveld.
Her er Johannes von Trapp.
Yngstebarnet til Maria von Trapp.
Vi forlot huset, og nøkkelen ble gitt til en religiøs orden,-
- som var der i noen uker. Deretter overtok Heinrich Himmler,-
- en av verstingene under naziregimet,-
- og brukte det som hovedkvarter.
Kontoret hans i andreetasje-
- var fullstendig lydisolert.
Han bygget bomberom i hagen.
Han planla en undergrunn fra huset-
- til jernbanestasjonen, slik at Hitler-
- kunne komme uten å bli sett.
Og han var der flere ganger.
Etter krigen, i 1948, fikk vi huset tilbake.
Vi solgte det til den religiøse ordenen.
Rommet der Himmler hadde kontor, er nå et kapell.
Jeg liker tanken på at det ble et kapell.
Hvor mange henrettelsesordre ble skrevet der?
Hvor mye grusomt skjedde der?
- Noe galt med bilen, kaptein? - Ja, den ville ikke starte.
Karl...
Se til at kaptein von Trapps bil starter.
Utmerket, Karl.
Jeg har ikke spurt hva dere skal, og dere har ikke spurt hva jeg gjør her.
Vi er vel ikke så nysgjerrige av oss.
De svarte ikke på telegrammet fra admiral von Schreiver.
Jeg trodde ikke at man fikk lese andres telegrammer i Østerrike.
- lkke i det Østerrike jeg kjenner. - Jeg har mine ordrer.
Jeg skal føre Dem til Bremerhaven i kveld.
Det blir dessverre umulig.
Hele familien-
- skal nemlig delta på sangfestivalen. Det er dit vi er på vei nå.
- Vi kan ikke svikte dem nå. - Håper ikke vi kommer for sent.
Vil De ha meg til å tro at De skal delta på en konsert?
Det blir en enestående framtreden.
Akkurat som Dem, har jeg skjulte talenter.
Her har De programmet.
- Det står bare barnas navn her. - Det står "familien von Trapp".
Og der inngår jeg.
Men dere er jo reisekledd?
Det er kostymer. Kveldsluften er ikke bra for barnas stemmer.
Nå ja, en liten forsinkelse burde ikke bety så mye.
Så dere skal få synge.
Alle sammen... Bare fordi jeg ønsker det.
Det viser nemlig at alt er som før i Østerrike.
Etter opptredenen drar De til Bremerhaven, kaptein von Trapp.
Sett dere i bilen, så eskorterer vi dere til festivalen.
- Det trengs ikke, herr Zeller. - Det skal være meg en fornøyelse.
Vi vil jo ikke at De skal kjøre Dem bort...eller hva?
Nei...
- Sy, en nål som trekker tråd - En nål som trekker tråd
Det utrolige stedet var hugget ut i stein.
Jeg tror det hadde vært en rideskole.
Men nå er det en storslagen konsertscene.
Den er veldig berømt og har vært der i mange, mange år.
Men det var fuktig der.
Det gikk gjennom marg og bein, og vi var der lenge.
- Med ost - A, B, C
- Med ost - Do-re-mi
Bob ba assistenten om å skaffe så mange statister som mulig-
- med egne tradisjonelle antrekk.
Dorothy organiserte dem-
- og fikk alle plassert på riktig sted.
Men det var mange som kom i tradisjonelle klær.
Her er Christopher Plummers kommentarer.
Der var vi altså. Jeg var nok ikke helt edru.
Er det Richard Haydn? Ja visst...
Han var berømt for vaudeville-karakteristikken av...
Hva var det nå? Karpen - en fisk.
Han snakket på denne måten og laget rare lyder.
Han var strålende. Han kom fra vaudeville.
Et fengslende menneske og en stor historieforteller.
Men ja, vi drakk poire.
Jeg ville fått anfall om jeg drakk det nå.
Vi drakk for å holde på varmen og intensiteten.
Det er et nydelig opptak.
Von Trapp-familien gjorde ironisk nok...
...aldri dette, tror jeg...
Da de kom fra USA, forlangte de at østerrikerne-
- skulle stille på konsert i smoking.
Det var usmakelig.
Et land som hadde vært i krig og tapt den,-
- og så skulle de møte Trapp-familien i smoking.
En familie som hadde levd trygt i USA.
Det var litt mye å be om.
Østerrikerne var ikke så glad i den scenen.
Det ga dem vonde minner.
Signe mitt hjemland for alltid
Edelweiss
Edel....
Alle sang med playback.
Alle sangene ble spilt inn lenge før filmingen startet.
Så man må prøve å forestille seg-
- hvordan scenen vil bli,-
- hva man gjør... Man må se for seg:
"Er du glad? Er du trist? Er du nølende? Er du..."
"Hva er omstendighetene når du synger sangen-
- foran kamera?"
Man kan gjerne diskutere det, men når det gjelder åpningen,-
- The Sound of Music,-
- må man bare forestille seg-
- at man står der på fjellet.
l 90 prosent av tilfellene kan dette gjøres med suksess.
Ellers får man gjøre et nytt opptak.
Det var knapt nødvendig i denne filmen.
Og pengene vi kunne ha tjent...
Takk, mine damer og herrer. Vi er framme ved slutten av konkurransen.
Men vi vet ikke hva utfallet blir.
Mens dommerne kommer fram til en vinner, blir det et ekstranummer.
Dette er siste gang familien von Trapp får synge sammen på lang tid.
Her er Johannes von Trapp.
Familien startet faktisk en sanggruppe i 1936 i Østerrike.
Vi turnerte i Europa i to år og dro deretter til USA.
Vi reiste i Nord- og Sør-Amerika,-
- Australia, New Zealand, Oseania.
l 1950 dro vi på nok en turné i Østerrike og resten av Europa.
Et herlig liv. Første del av konserten-
- besto av seriøs musikk: gregoriansk kirkesang...
...kormusikk av Palestrina og Orlando di Lasso,-
- og litt Mozart.
l andre halvdel skiftet vi til østerrikske antrekk-
- og sang østerriksk folkemusikk: jodling og folkeviser.
Og folkeviser fra andre land.
Adjø, farvel Auf Wiedersehen, god natt
Jeg vil ikke gå Og ta på meg min hatt
Vi ga oss i 1956, og musikalen ble satt opp i 1959.
Jeg kan ikke huske en tid da familien ikke var kjent.
Det kan være litt slitsomt iblant.
Jeg skulle betale med sjekk i New York-
- rett etter Boadway-premieren. Jeg forklarte-
- hvorfor han burde godta sjekken-
- som betaling.
"Det der er ukjent for meg.
Jeg kjenner bare 'sound of money'."
Solen har gått til sengs Og det må jeg
God natt
Jeg har nå fått dommernes avgjørelse.
Vi begynner med tredjeplassen.
Prisen går til førstesolisten i Sankt Agatha-koret i Murback.
Fräulein Schweiger!
Andreprisen går til Toby Reiser-kvintetten.
Og førsteprisen, den fineste utmerkelsen i Østerrike-
- går til sanggruppen von Trapp!
Familien von Trapp!
De er borte!
Kom...
Fort! Jeg vet hvor dere kan gjemme dere.
Ta det med ro.
Opp med porten!
God kveld.
Fort Dem!
To menn dit! Seks mann gjennom- søker gården. Dere tar gangen.
Det var et utrolig sett.
Jeg tror det ble bygget-
- på samme sted som gårdsplassen til klosteret.
Plutselig en dag sto søylegangene der.
Jeg kan ta feil,-
- men det er ikke mange scener som kan romme så store sett.
Og dette ble filmet i studio.
Det føltes utrolig virkelig med trappene og gravsteinene.
Det som kjennetegner en stor film-
- er når man glemmer-
- at det er et filmkamera til stede.
Slik var The Sound of Music.
Man tenker ikke på kameraet.
Man antar at det var der.
Men bak hvert eneste opptak sto masse mennesker,-
- transportvogner, matbord og kostymeavdelinger.
Trailere til de medvirkende.
Men når man ser filmen,-
- tenker man ikke et sekund på alle de tingene.
Vi går opp på taket.
Dette er en scene-
- man har sett hundrevis av ganger før,-
- men den passet godt her, for den ga meg-
- muligheten til å vise en anstendig sjel bak den strenge masken-
- jeg hadde tatt på meg i denne filmen.
Det gjorde at jeg ble en av de gode gutta.
En slik scene gjorde at filmen-
- favnet om det meste: kjeltringer og helter,-
- en familiesaga-
- og det nydelige landskapet.
Den hadde alt. Det var en av grunnene til-
- at den holdt seg så godt som familiefilm.
Den er proppfull av eventyr, spillopper-
- og romantikk.
- Gi meg den. - Jeg dreper Dem!
Rolf...
Du blir aldri en av dem.
Oberstløytnant! De er her!
Moder...jeg har syndet.
Jeg også.
Hva mener dere, mine barn?
Det var et interessant blikk Portia ga-
- til den andre nonnen.
Det sier litt om Portias sans for humor.
Det var slik hun var.
Her er vi på slutten av den flotte filmen.
Vi går i de vakre fjellene.
Dette settet var mange kilometer fra basen.
Så alle forsyningsvognene og alt annet-
- var parkert ved bunnen av fjellet.
Vi måtte gå langt for å få gjort dette opptaket.
Nok en gang var det kaldt, men bare se på utsikten.
Og denne gangen bar heldigvis Chris den minste.
Og jeg dannet baktroppen.
Vi var heldige som fikk oppleve den utsikten.
Tenk deg von Trapp-familien-
- da de skulle krysse grensen til ltalia.